Jeg prøver bare å forklare hvordan ting er, Jane.
- Hvis jeg ikke var... - Jeg er så glad, miss Crawford!
- Jeg skal spille din nærmeste nabo. - Så nær.
Kan jeg få en autograf til bestemor? Hun har likt deg hele livet.
Iblant må du gi den en på tygga.
Jeg tenkte på noe, Bob.
Vi må pakke sakene til nabojenta. Hun skal flytte ut.
Vi kan ikke bytte henne ut. Vi filmer i morgen.
- Jeg skal godkjenne co-stjerner. - Hun er ingen co-stjerne.
Nei, og det skal hun aldri bli.
Hva er det?
- Ville du møte meg? - Ja. Glem de daglige gavene, Lucille.
Jeg er for travel med arbeidet til å kjøpe noe i gjengjeld.
Som du vil. Men la oss ikke krangle. Vi må støtte hverandre, Bette.
Jeg uroer meg for at regissøren vår ikke tar hånd om oss.
Vi må ta hånd om hverandre.
Hva pokker skal det bety? Du ansatte regissøren.
Jeg sier det rett ut, Bette. Aldrich er en skjørtejeger.
Han liker unge blondiner.
Snuppa som spiller naboen?
Jeg så henne. Hun er ingen trussel.
Ikke nå, nei. Men hva skjer når han begynner å ligge med henne?
Plutselig har hun flere replikker i scenene enn du har...
Jeg ba ham erstatte henne med noen mindre slående, -
- som ikke trekker til seg så mye oppmerksomhet. Han nektet.
Du har selvsagt flere scener med henne enn meg, -
- så... kanskje dette er upassende av meg.
Jeg ville bare si dette, Bette:
Det du gjør med denne rollen er utrolig modig.
Bette? Hvor går du, Bette? Vi skal filme scenen din!
- Jeg er syk og går hjem, Bob. - Du ser ikke syk ut.
Jo da, du gjør meg kvalm!
Jeg trodde du respekterte Crawford og meg-
- og ville høre våre meninger. Slik er det ikke, og da vil jeg spy.
- Hva snakker du om? - Hun som spiller naboen bør fjernes.
Du besetter roller med feil hode.
Hun er ingen skuespiller som vil heve materialet.
- Bare se! - Prøvespillingen var flott!
- Jeg fjerner henne ikke. - Da er jeg syk og går.
Jeg glemte vesken min.
Pokker!
Jeg tror det går bra. Er det et speil? Takk.
Du skygger for meg, kjære.
Så du den... "Coming Home"? Om Vietnam-krigen. Herregud.
Fortell om bakgrunnen for feiden?
De to trengte ingen grunn til å hate hverandre.
Det var kjemisk.
Men det kokte ikke over før på 40-tallet, når de rundet 40.
Bette var en ny stjerne ved Warner, Joan begynte å blekne ved MGM.
Kutt! Beklager.
Kan noen be en produsent komme til scenen?
Jeg er så forvirret. Vi er på bryllupsreise.
Vi er rekruttert av britisk Secret Service til å stoppe nazistene.
Forstår noen sammenhengen her?
Kan noen forklare meg det?
Garbo og Shearer var ferdige, så Joan ville ha verdige roller.
Hun var lei av tøsene og butikkpikene som gjorde henne til stjerne.
Hun kjempet med nebb og klør for rollen som Marie Curie.
Hør her, Louis. Enten spiller jeg den smarte kjerringa, ellers går jeg.
Da foreslår jeg at du går.
To uker senere fikk Joan kontrakt med Warner.
- Takk, pappa. - Slutt med det pappa-våset, Joan.
Det funket kanskje på den dusten ved MGM, men nå jobber du for meg.
Skål!
Warner kjøpte MGMs tidligere glamourjente på salg, -
- med skyhøy rabatt, og han syntes fortsatt det var for dyrt.
Avlys ettermiddagens avtaler.
Warner tok Crawford av én grunn:
For å bruke henne som pisk mot problembarnet Bette Davis.
Bette var udiskutabel dronning.
Hun spilte Oscarnominerte roller på rekke og rad.
Hun var vanskelig, dyr og altfor mektig til kvinne å være.
Joan var Jacks beskjed til Bette: "Du er ikke kennelens eneste tispe."
Og Joan var ikke for stolt til å spise Bettes smuler.
Du snakker aldri om familien din, de du kommer fra.
Kanskje det er derfor far...
Hun fant snart rollen som ble comebacket.
Bette ville aldri ha avvist rollen, -
- hadde hun innsett at den var Oscarmateriale.
- Hva er det? - Bette Davis krever å møte deg.
Faen.
Jeg vet hva du gjør!
Du gir alle rollene mine til Crawford for å kontrollere og ydmyke meg.
Du ble fornærmet da jeg tilbød deg den.
Jeg ville ikke spille tenåringsmor!
Da har du vel lært noe?
Neste gang stoler du på sjefen din.
Men du liker vel manuset jeg sendte deg?
Der jeg spiller en forsømt kone i en svart, fæl parykk-
- som prøver å abortere ved å kaste seg ned en skrent og dør?
Greit, bare dropp det. Men Crawford elsker det.
Unnskyld meg, jeg skal på lunsj.
- La meg gjette. Lana Turner? - Nei.
- Judy Garland? Ava Gardner? - Nei.
Joan Crawford!
Stakkars Bette.
Joan fikk nå de beste rollene for kvinner i en viss alder.
Bette måtte spille butikkpikene og tøsene.
For et høl.
Og det var Jack Warner som tjente millioner på begge.
Og det ville han nok bestandig.
Er det ikke sånn det er?
- Der er stjernen min! - Jeg hater frokostscenen.
- Jeg elsker den! - For mye eksposisjon.
Hun gnir det inn overfor Blanche. Hun stjal rampelyset. Bruk det!
Kontekst trengs ikke, kun en god tekst.
Det er dagens oppgave. Scenen er god, og Joan liker den.
Det har jeg aldri sagt. Jeg er enig med Bette.
Teksten fanger ikke hvordan kvinner går hverandre på nervene.
Intensjonen er der, men utførelsen er for tam.
Jobb med det, Bob.
- Se hva du får til. - Vi venter spent på en omskrivning.
Den likte jeg. "Venter spent."
Er ikke det et vakkert bilde?
- Endelig går de overens. - Sist uke ønsket de hverandre døde.
Bette er fantastisk. Hun vinner alle prisene i år.
- Hedda! - Kommer dere to jenter overens?
Si det som det er til Hedda.
Vi har sagt det før, Hedda, vi er så gode venner!
Jeg har ikke sett så mye dritt siden siste dobesøk.
I hvilket år var det?
1932!
Du vet greia med whisky, Bob?
Den blir bedre når den eldes.
Damer blir bare sure.
De to hurpene gjør det visst hett i helvete for deg.
Ja, det er typiske ting. Bette vil alltid ha nye nærbilder.
Joan vil ha dem fjernet.
Men de er eksplosive. Du burde ha satt dem sammen før.
Nei, takk. To verdenskriger var mer enn nok.
Jeg vil snakke med deg om noe.
Jeg hører at du ligger etter planen, og det liker jeg ikke.
Bare én dag. Vi begynte nettopp. Jeg tar det igjen.
Og jeg lanserer ikke filmen slik jeg sa.
Den skal åpnes større, på en måte ingen har gjort før.
En bred lansering.
400 skjermer.
- Lurte jeg deg? - Du lurte meg.
400? Er du gal? Hvorfor det?
Fordi du har rett! De er eksplosive sammen.
Scenene deres er elektriske, for faen!
Elektriske, for faen!
"Psycho" viste dessuten at thrillere er framtiden, og vi har det.
Slik gjør vi det...
- Vi trenger omtale. - Vi holder i gang PR-maskinen.
- Folkene dine får tilgang til settet. - Nei, det må mer til.
Du må sørge for at de er i tottene på hverandre.
Jeg sørger for at de havner i avisene.
Men gjør du dette, får du fribillett til hva som helst her i byen.
L'chaim, "Bubbeleh"!
Bra jobbet, Bobby. La oss se hva de driver med.
Det handler både om moral og respekt, og jeg har mistet begge deler.
Siden jeg sparket berta som spilte nabojenta, -
-vet de at jeg ble presset.
Alle vet at Crawford og Davis styrer. De rottet seg sammen mot meg.
Jack Palance og Lee Marvin ville aldri ha gjort det, Harriet.
De hadde ikke behøvd det. De er menn.
Det gjør dem halvparten så listige og ikke så hensynsløse.
Er du ikke glad for at stjernene dine går overens?
De gjør ikke det. De bare rotter seg sammen.
Som Hitler og Stalins pakt.
Kanskje Warner har rett.
Han vil lekke til sladrespalter og starte katteslagsmål.
Det er forferdelig, Bob.
Filmen kan få mye publisitet før lansering på den måten.
De kan bli lettere å kontrollere om de settes opp mot hverandre.
Ikke våg, Bob. Det er for ondskapsfullt.
De må føle seg trygge og støttede.
Ikke av hverandre! Jeg kan støtte begge.
Ikke vær dum. Selv du er ikke mann nok til å tilfredsstille to kvinner.
Hva pokker skal det bety?
Spør den "lille strudelen" din. Gretchen.
Hvor har du det fra, Harriet?
Sladder på settet er ren gift, Bob.
Og den sprer seg raskt.
Det er en liten by, og alle finner ut om alt.
- Selv kona di. - Det er pisspreik.
Kanskje.
Men det gjør like vondt.
Det bør du tenke på før du begynner å spre sladder selv.
Hei, Bill.
Hei, Roger!
Du ser nydelig ut, Nancy.
Hvordan står det til, Barbara?
Hei, Bob.
Jeg vil gjerne si at det er en glede for meg-
-å regissere disse to filmlegendene.
Virkelig, Bob? Er det alt?
Jeg overlater til deg å sprite opp adjektivene.
Du blander meg nok med Adela Rogers St. Johns.
Jeg kom for å få ferskt kjøtt, ikke grøntfor.
Ingen vil lese om de to kamphønene som er snille med hverandre.
Hva skal jeg si, Hedda? De er profesjonelle.
Vet du hvem du minner meg om? Ikke John Ford.
Han styrer ikke bare et filmsett, men sin egen presse.
Han kan spillet. Derfor er han like sentral nå som før talefilmen.
Hvor er du, Bob? Tre kalkuner?
Vil du regissere TV igjen?
Denne filmen kan gjøre deg relevant igjen!
Du får ikke dra verdigheten min ned i søla.
Jeg håper verdighet betaler regningene dine.
Greit, vent.
Jeg har noe, men du hørte det ikke fra meg.
- Ingen navn nevnt. Min spesialitet. - Og det er...
Det handler om puppene til Crawford.
- Jeg er lutter øre. - Crawford har for drøye pupper.
Davis har klaget over at de er for spenstige.
- Spenstige? - Falske.
- Bruker hun innlegg? - Ja.
Davis er en ekte kunstner, vet du.
Hun sier hun ikke kan spille med dem.
Hun er redd for å falle på dem i strandscenen og knekke en tann.
- Hun sier de er steinharde. - Det er flott!
- Knekke en tann... - Ja, det er flott.
Miss Crawford!
Har du noe svar til miss Davis' kommentarer i Hoppers spalte?
Ja visst, men ikke som jeg lar barna mine lese i en familieavis.
Greit, Blanche Hudson! Din heidundrende filmstjerne!
Din forbaskede skuespillerinne... Hva er det?
- Jeg må snakke med deg, Bob. - Jeg er midt i en innspilling!
- Har du sett spalten til Hedda? - Ta en pause.
- Nei, nevner hun oss? - Oss?
Nei, ikke oss. Meg, ja!
Skal jeg lese det for deg?
"Damen er gal. Jeg mistenkte alltid at barmen hennes var falsk."
"Og nå vet jeg det. De er DD 34!"
- Lar du henne slippe unna med det? - Med hva? Jeg har aldri sagt det.
Bettes kommentarer ble sikkert tatt ut av sammenheng.
Hvem bryr seg, Lucille? Alle vet at du har fylt opp BH-en i årevis.
Vennligst fortell miss Davis at jeg saksøker henne-
- om hun fortsetter med kommentarer som skader levebrødet mitt.
Levebrød? Pepsi gir deg 10000 hver gang du raper!
Hvordan våger du! Pepsi er godt og rent, i motsetning til deg.
Ja da, rent er det. Ren vodka!
Vær så snill, mine damer. La oss bare...
Hun er sjalu på meg. Hun har alltid vært så sjalu!
Hvem ville ikke blitt det, Joanie?
Du er vakker, talentfull, en legende!
Jeg forstår at du er sint, men bruk lidenskapen på prestasjonen din.
Glem henne og hør på meg.
Det er bare min mening som er viktig.
Jeg lover å gi deg grunn til å bli stolt av meg.
Mange år senere, da jeg hørte hva som foregikk, ble jeg rasende.
Vi visste ikke den gang at disse to filmlegendene, -
- vennene våre, ble så ondskapsfullt manipulert av mennene rundt dem.
Ikke at vi kunne ha gjort noe med det.
Vet du hvor mye makt kvinner hadde den gang?
Like mye som nå. Null og niks.
Husk at dette skjedde før kvinnefrigjøringsbevegelsen.
- Jeg beundrer virkelig den. - Jeg også.
Tenk om et studio satte Jane Fonda opp mot Dyan Cannon i dag.
- Jentene ville gjort opprør! - Pisspreik. Ingenting er annerledes.
Kvinner gjør alltid det samme når de er trengt opp i et hjørne:
De spiser sine egne og bruker beina som tannpirkere.
Louella, kjære.
Det er Joan.
Jeg ringer angående artikkelen Hedda skrev i dag.
Jeg har et motsvar.
Nei, til deg.
Skriver du det ned? Bra.
Miss Davis ser gammel nok ut til å være moren min.
Det ansiktet får en til å tro at hun aldri har hatt en god dag eller natt.
Ja, du kan sitere meg. Jeg vil at du skal det.
Vil du kommentere at miss Crawford sier at du kunne spilt moren hennes?
Hva heter du, søta? Dra til helvete, Sylvia.
Kom igjen!
Gå på rommet mitt og les en jævla bok.
Kom inn.
- Nå skal vi ta en prat. - Gjerne det.
Du foretrekker riktignok å skravle med sladrespaltene.
Jeg aner ikke hva du mener.
- Louella Parsons siterer deg! - Å, ja. Det.
La meg skjære gjennom filmstjernevåset du klynger deg til-
- når du sliter med å holde hodet over vann og forklare deg noe.
Jeg gleder meg til å høre.
Du har nok glemt at den uflatterende sminken jeg bruker i filmen-
-er valgt for å skape en karakter.
Jeg er ikke interessert i forfengelighet.
Jeg er interessert i arbeidet. Det vil jeg gjøre.
Jeg foreslår at du slutter å ringe Parsons mellom morgenkaffen-
- og dritingen av sommerfugler, måneskinn og annet du har i ræva di.
Ellers er det deg det går utover.
Truer du meg?
- Skal du drepe meg? - Verre.
Jeg skal stjele filmen fra deg. Du vet jeg kan.
Besetningen, regissøren og alle sier at jeg gjør det alt.
Mr. Aldrich sier at han elsker prestasjonen min.
Interessant.
Etter alle disse årene er jeg fortsatt i denne stolen.
Gir ikke det deg en slags ansvarsfølelse?
Jeg prøver bare å forklare hvordan ting egentlig er, Jane.
Dette er et fantastisk klipp, Bob.
Du kan formelig føle hatet dampe av lerretet.
- Er det ikke scenen du reagerer på? - Fleiper du?
Det er så svinaktig sterkt at jeg må til rabbien min og gjøre bot.
Jeg snakker om undertonen i scenen.
Ren, rå bitterhet. Jeg elsker det.
- Jeg vil ha mer. - Mer?
Kom hit.
Få begge til å tro at du liker den andre bedre.
Herregud, Jack. Stemningen på settet er kjølig nok allerede.
Bør jeg virkelig forverre det?
Har du plutselig blitt kommunist?
Har du noe imot kapitalisme?
Det vi ser her er en rå oppvisning av det frie marked.
Det er tøff konkurranse. Slik er USA.
Jo mer de forakter hverandre, -
- jo mer de prøver å knuse hverandre, dess bedre blir de.
- De er gode allerede. - Fantastiske, men de kan bli bedre.
Tror du Wellington var en god general?
Han var en feiging helt til han måtte møte Napoleon.
Hvorfor det? Fordi han hatet Napoleon.
Det var hatet som gjorde ham fantastisk.
- Men det var krig, Jack. - Det er dette også.
Skru opp lyden.
Du ville ikke vært så slem om jeg ikke satt i denne stolen.
- Se på det, se på det! - Men du sitter i den stolen!
- Kutt. - Fantastisk, Bob.
- Beklager, Bob. - Du er to timer sen!
Du ba meg være her kl. 12 på en lørdag!
Det er utilgivelig, jeg vet det. Jeg forsov meg.
Jeg fikk et panikkanfall i går og tok en drink.
- Denne uken har vært fæl. - Den var tøff for alle.
Jeg aner ikke om det jeg gjør fungerer i det hele tatt.
Er det et modig valg, eller bare en reaksjon på henne?
Hun gjør meg så sint at jeg bare vil kvele henne med tolkningen min.
- Jane vil kvele Blanche. Perfekt. - Er det?
Jeg vil ikke bli en vits, Bob.
Jeg klarer ikke å ha kontroll når jeg ser rødt hele tiden.
- Kanskje jeg skal be henne på middag. - Nei, nei.
Det fins noe som heter kjemi, Bette. Ikke forstyrr kjemien.
Jeg råder deg til å fortsette å gjøre det du gjør.
Kjemp deg gjennom de neste ukene.
Hold deg i din egen fil, for den vil føre deg til din neste Oscar.
Stol på meg.
Jeg stoler på deg.
- Du lar meg ikke se tåpelig ut. - Selvsagt ikke.
La oss se på scenen.
"I've Written A Letter To Daddy." Den er nifs, for jeg er ingen sanger.
Ærlig talt, du sang med USO.
Derfor bør du synge den på settet.
Du sa nettopp at du ikke ville la meg se tåpelig ut.
Nei, men det handler om lidenskapen, Bette. Tapet.
Jane vil være den elskede åtteåringen igjen. Hun gjør nummeret, ikke du.
Kom igjen, skal vi ikke prøve?
Kom.
I've written a letter to Daddy...
Det trengs ikke, du kan ordene.
Du trenger hendene.
Jane bruker store, teatralske fakter. Hun er vaudeville, vet du.
I've...
I've written a letter to Daddy
His address is Heaven above
I've written dear Daddy, we miss you
And wish you were with us to love
Instead of a stamp, I put kisses
The postman says that's best to do
I'm writing a letter to Daddy
Saying I love you
Hva med middag? Jeg skylder deg noe etter å ha latt deg vente så lenge.
- Jeg lovte Harriet Perino's. - Ta henne med.
Legg ut alle kostymene i garderoben min.
Da kan jeg gå gjennom dem og bestemme meg for hvilket...
Folk er oppspilte.
- Over prestasjonen min? - Over forholdet deres.
De har visst jobbet med scenene hennes hele helgen.
Bare det fikk meg til å le.
- Liker du slipset? - Ja.
Hallo?
Det er Joan Crawford.
Joan? Det er midnatt, for faen.
Peter har forlatt meg.
Vi kranglet. Han sa at filmen betød mer for meg enn ham, og så dro han.
- Han var full. - Herregud.
Jeg må trekke meg fra filmen, Bob.
Gi meg et øyeblikk. Jeg kler på meg, så kommer jeg.
- Lover du? - Ja da, jeg lover.
- Hvem er det? Hvem er der? - Hvem tror du? Bob. Du ringte meg.
Å, Bob. Et øyeblikk trodde jeg at Peter hadde kommet hjem.
Jeg er lei for det med Peter, Joan.
Vet du hva jeg er lei meg for?
At jeg kastet bort et flott forhold med en mann som verdsatte meg, -
- til og med en lege, for deg og denne filmen. Det er for mye.
- Hva snakker du om? - Det vet du godt.
Du og Davis leker dere bak min rygg.
- Nå er du latterlig. - Jaså?
Prøvespillinger i helgen? Jomen sa jeg smør!
- Hvor lenge har du ligget med henne? - Jeg gjør ikke det.
Jeg vil ikke bli gjort til latter.
Jeg trekker meg. Slapp av, jeg vil ikke stå i veien for deg.
Warner lar deg nok besette rollen på nytt.
Ingen andre skal spille rollen din, Joan.
- Filmen skjer kun på grunn av deg. - Så hyggelig at du husker det.
- Hva mer husker du, Bob? - Joan...
Husker du de private prøvespillingene våre til "Autumn Leaves"?
Øv med meg nå, Bob.
Vis meg en kjærlighetsscene.
Det er ingen kjærlighetsscene i filmen.
- Da vil jeg ha en omskrivning. - Herregud, Joan. Kan du la være?
Tror du ikke jeg skjønner hva du gjør?
Tror du at filmen er din hvis du får meg til sengs?
Nettopp dette skjedde på "Autumn Leaves".
Jeg drakk kaffe med Cliff Robinson, plutselig får jeg hånda di i buksene.
Ikke denne gangen, Joan. Hør på meg.
- Jeg prøver å bevare ekteskapet mitt! - Bra...
Peter? Hva gjør du her?
- Jeg trodde du var i Palm Springs. - Det hadde gått et veiras.
Ses på settet, Joan.
- Vil du forklare det der? - Forklare? Til deg?
Jeg trenger ikke å forklare deg noe.
Det var du som lot meg være helt alene denne helgen.
På tide med et rollebytte. Du skal byttes ut.
Replikkene er gamle. Fremførelsen er forutsigbar.
Jeg går ned. Når jeg er tilbake, skal du være vekk.
Det er en lettelse!
Hvor er hun?
- Hva pokker er dette? - Beklager. Hun er liten, men kjapp.
- Det er et eksklusivt intervju. - I The Examiner! I Louellas spalte!
Du ringte den forræderske merra bare for å ta fra meg skupet.
Takk, Sven. Det klarer seg nå.
Nei, Sven blir der han er.
Han er vitne. Han bør få vite hvilken skrott han har håndtert-
- og hvor mange andre i byen som ville gjenkjent den i mørket.
Den artikkelen er skrevet alt: "Joan Crawfords tidlige, billige år."
Den har vært låst bort i skrivebordsskuffen min siden 1946,-
- sist gang du gikk til Louella bak min rygg.
Jeg gikk ikke til Louella med skilsmissen fra Phillip.
Nei, hun kom til meg.
Og du bekreftet det. Etter at jeg ga deg tilbake karrieren din!
"Billettluke-gift". De kalte henne det.
Jeg promoterte henne fordi jeg syntes synd på henne.
Det har hun rett i.
Da jeg hadde en uheldig periode, -
- var Hedda den eneste i byen som rakte ut en vennskapelig hånd.
Hun viste menneskelig anstendighet når hun ikke måtte.
Jeg har alltid vært takknemlig for det. Svært, svært takknemlig.
Hvorfor gikk du da til fienden min?
Det var bare slik jeg kunne få oppmerksomheten din.
Takk, Sven. Vi ses på fredag.
- Hedda, Hedda. - Ja.
La oss gå til bassenget og trekke inn litt vitamin D.
Vi må snakke sammen. Bare la meg skifte.
Jeg skal si det rett ut, Hedda. Jeg har problemer.
- Hva slags problemer? - Nei, dette skal ikke publiseres.
Jeg appellerer til deg som en venn.
Greit. Den er lukket. Fortell.
Jeg er blakk.
Jeg har gjeld opp til ørene.
- Nei, du så og si eier Pepsi Cola. - Pepsi Cola eier meg.
Eller, de eide Al. Da han døde, arvet jeg gjelden hans.
To millioner dollar. Det skylder jeg, Hedda.
- To millioner dollar. - Det ante jeg ikke.
Ingen vet. Sånn må det forbli.
Jeg er en alenemor som jobber i Hollywood.
Jeg har tre barn som ikke er ferdige på skolen.
Tid for cocktail.
Kom, jeg trenger en drink.
Greit.
Se på dette, Hedda.
Alt jeg har jobbet for hele livet kan forsvinne på et øyeblikk.
Hvordan skal jeg finne en rik mann til å redde meg i min alder?
Du har aldri trengt en mann. Det har ingen av oss.
Likevel har vi alltid levd på deres nåde. Jeg, iallfall.
Du vet ikke hvor heldig du er.
At skuespilleryrket ikke ble noe av for deg, at du aldri ble stjerne...
Det er du som har virkelig makt i denne byen.
Det går nedover med denne byen. Den blir stadig mer simpel og vulgær.
Snart klarer ikke selv jeg å sjokkere den mer.
Snart blåser alt bort, så bare ørkenen blir igjen.
- Takk, Mamacita. - Takk, kjære.
Noen få år til.
Det er alt jeg ønsket meg. Bare noen få år til.
Men jeg har blitt undergravd og sabotert.
Det er ikke rettferdig!
Davis var aldri en av oss, en del av byen, slik som du.
Og hun trenger ikke jobben. Damen lever som en yankee.
Jeg vet ikke hva jeg gjør.
Ikke våg! Ingen tårer.
Hedda er her.
Vil du ha noen få år til?
Hva med fem år til?
Det får du etter en Oscar til. Jo!
Fem år i forskuddsbetaling.
Nei, det er umulig. Det skjer aldri.
Bettes rolle er mer iøynefallende.
Det er en smakssak.
Og min smak er den eneste som teller.
Skål.
Tchin-tchin, kjære.
God morgen, miss Davis. Jeg er en stor fan. Smultring?
- Nei, svart kaffe til garderoben min. - Jeg jobber ikke med servering.
Jeg er den mannlige hovedrollen.
- Hva behager? - Victor Bruono. Romantisk partner.
- Jeg forventet noen... - ...tynnere?
Mindre homoseksuell?
Takk for en flott dag.
- Si god kveld, B.D. - God kveld, gutter.
- Herregud, den sangen. - Du er bare bitter.
- Pakk sakene dine, B.D. - Hvorfor det? Skal vi noe sted?
- Du skal til Maine i hele sommer. - Du kan ikke gjøre det!
I kveld så jeg deg posere og glise foran kamerafolkene som ei gatejente.
Du er sjalu.
Jeg ville ha fiket til deg om ikke reguleringen var så dyr.
Du er sjalu fordi menn ser på meg framfor deg nå.
Du tåler ikke at din tid er over, så du straffer meg.
For en vits!
I oppveksten hørte jeg ikke annet fra deg enn:
"Når skal den gamle hauken Claudette Colbert gi seg?"
"Ser ikke Norma Shearer at toget har gått?"
Jeg unnskylder ikke at jeg har ambisjon!
Jeg beklager ikke at jeg er yrkesaktiv mor-
- som trenger muligheter for å kunne fø familien sin.
Vet du hva de kvinnene hadde som du mangler? Verdighet.
De gikk til side når deres runde på karusellen var over, -
-men det nekter du å gjøre.
Og se på deg nå.
Du er enslig, ensom og tar denne latterlige rollen-
- fordi du ikke kan leve uten å være i rampelyset.
Vet du hva?
Ingen vil ha deg mer. Ingen ser på deg mer.
Du ser meg ha det gøy og være ung. Det er min tur, og du tåler det ikke.
Det er greit. Jeg drar, gladelig.
Jeg gjør alt for å slippe unna deg og tristessen din.
- Hallo? - Er det en av ungene?
En av dine.
Bette Davis.
Bette?
Her er jeg, Bette.
Hva kan du trenge som ikke kan vente til i morgen?
En venn.
Hun kommer tilbake. Du må ikke ta til deg ting tenåringer sier.
Du skulle hørt mine som tenåringer. Pokker, de sier det samme ennå.
Det verste er at hun har rett. Jeg er ferdig.
Det er nonsens, Bette.
Det er en scene i "Eva" der Margo forteller om hvordan man klatrer opp-
- og kaster fra seg mange ting som man glemmer at man trenger senere.
Jeg var 40 den gangen og tenkte: "Takk og pris, sånn blir aldri jeg."
Men sånn ble jeg. Det var nettopp det som hendte.
Ekteskapene tok slutt, datteren min hater meg, og for hva?
- For arbeidet. - Det pokkers arbeidet.
Min ene, sanne kjærlighet, og nå forlater det meg også.
Du er like mye stjerne nå som for 10 og 20 år siden.
En stjerne hvis mannlige motspiller er en lubben homse.
Aha, der kom det.
- Har det gått så langt nå? - Hva mener du med det?
Han er en fantastisk kunstner, Bette.
Ulikt Crawford er Victor Buono skuespiller.
Han kommer fra Broadway! Jeg sparker ham ikke.
Jeg vil ikke at du skal sparke ham.
Jeg vet ikke hva jeg vil.
Hør her, Bette.
Jeg forstår alt du sa.
Du har hatt en strålende karriere.
Jeg er fortsatt på "B-listen".
Jeg må jobbe for å gi familien tak over hodet.
Jeg gikk glipp av barnas oppvekst, og kona mi vil gå fra meg.
Du har i det minste en Oscar. To. Jeg beklager.
Vi har nok rotet til ting begge to.
Du har ikke rotet til noe.
Du er en flott regissør, Bob. Virkelig flott.
Du burde være stolt.
Du startet med to tomme hender. Se på alt du har oppnådd.
Bestefaren min var en senator. Fetteren min er Nelson Rockefeller.
Og alt det overvant du.
Tekst: Eivor Bekkhus www.sdimedia.com